Det her er et af mine berømte billeder -
- taget under oktoberkrisen foran Hotel Riviera.
Hele Malecón var fuld af antiluftskyts og kanoner.
Vi ventede på den amerikanske invasion.
Det her tog jeg i 1959 i Washington.
Fidel lagde en krans foran Abraham Lincoln.
Fotoet hedder "David og Goliath". Den lille mand og kæmpen.
Det er Che Guevara og Fidel, der spiller golf.
- Hvem vandt? - Fidel.
Che lod ham vinde.
Buena Vista Social Club.
Vi må spørge nogle af de gamle i kvarteret:
"Hvor lå Buena Vista Social Club?"
De gamle ...
Vi leder efter Buena Vista Social Club.
Buena Vista Social Club? Den eksisterer ikke mere.
Buena Vista Social Club, det må være ...
Den vej ...
- Lad mig. - Social Club.
- Den lå dér i et eller andet hus. - Nr. 48.
- Der lå Social Club. - Den er væk.
- Vi leder efter bygningen. - Den er der.
Ja, hvor?
- Nr. 31 ... - Den vej.
Hallo! Kør den vej, så kommer I til det.
31 eller 42.
- Dansede du dér? - Ja. Jeg er født dér.
Jeg er født dér. Nu er det en privat bolig.
Den vej ...
- I kan se indgangen dér. - Det er 40 år siden ...
Siden 1944 har vi boet her.
Jeg husker som barn, når de holdt fester i Buena Vista Social Club.
I sin tid spillede Cubas bedste orkestre dér.
Ved I, hvad jeg spiser rigtigt meget af?
Sort cocoqueta-suppe.
Bouillon, hønsebouillon.
Man tager et stykke af halsen og koger det.
Når det ikke er rødt mere, kommer man hvidløg i.
Der er måske stadig lidt tilbage af baren.
Hvis man spiser det, tager det smerterne.
Sådan holder jeg mig i form.
Fra Alto Cedro tager jeg til Marcané
og fra Cueto tager jeg til Mayarí
Fra Alto Cedro tager jeg til Marcané
og fra Cueto tager jeg til Mayarí
den kærlighed, jeg føler for dig
kan jeg ikke fornægte
jeg er helt forgabt i dig
jeg kan intet stille op
Juanica og Chan Chan
sigtede sand sammen ved havet
ih, hvor sigten dirrede, og Chan Chan det pirrede
det pirrede
ryd vejen for strå, jeg vil sidde ned
på den træstamme dér, og sådan når jeg aldrig frem
Den ægte vare!
Min søn Joachim og jeg kom tilbage til Havanna i marts 1998.
Vi havde været her før -
- to år tidligere for at indspille Buena Vista Social Club.
Jeg har lavet plader i 35 år, og man ved aldrig, hvad folk vil have.
Det blev den, de bedst kunne lide. Og det er den, jeg bedst kan lide.
Noget af det bedste ved den plade var lbrahim Ferrer.
Han kom ind fra gaden som en cubansk Nat King Cole.
En som ham møder man måske én gang i livet.
Vi ville lave en soloplade med ham, så folk kunne høre ham.
De sover
i min have
nardusserne og roserne
de hvide liljer
og min sjæl
så trist og tynget
vil ikke vise blomsterne
sin bitre sorg
Jeg ønsker ikke
at blomsterne skal kende
de lidelser
som livet bringer mig
hvis de vidste
hvor jeg lider
ville de også græde over mine sorger
Stille!
blomsterne sover
nardusserne
og liljerne
jeg ønsker ikke
de skal kende mine sorger
for hvis de ser mig græde
vil de dø
Omara Portuondo!
Jeg, lbrahim Ferrer Planas -
- blev født -
- i en lille landsby i Santiago de Cuba -
- San Luis.
Jeg er søn af Aurelia Ferrer -
- registreret som hendes uægte søn.
Det siger jeg -
- fordi jeg gerne vil have, I ved -
- hvad jeg er, hvordan jeg er ...
Da jeg var 12 år, mistede jeg min mor -
- og jeg havde også mistet min far, så jeg blev forældreløs -
- og jeg var enebarn.
Så jeg måtte kaste mig ud i livet.
Ligesom mine venner gik jeg i skole -
- men jeg var nødt til at holde op.
Dengang var livet ikke, som det er nu.
Det var hårdere.
Man måtte finde en levevej.
Har I brug for en hånd?
I pausen begyndte Rubén ...
Han elsker at slå sig løs i en solo, og jeg følger ham.
Jeg sang med og sagde: "Makker, tag den her tone."
To gardenier til dig, med dem vil jeg sige
jeg elsker dig, jeg tilbeder dig, min egen
skænk dem al din opmærksomhed
for de er dit hjerte ... og mit.
Ry Cooder hørte det også.
Jeg havde bare sunget helt automatisk ...
Bare for at synge. Men han optog det.
To gardenier til dig, med dem vil jeg sige
jeg elsker dig
jeg tilbeder dig
min egen
skænk dem al din opmærksomhed
de er dit hjerte
og mit
to gardenier til dig
så varme
som et kys
som de kys, jeg gav dig
og som du aldrig finder mage til
i varmen fra en anden kærlighed
de vil leve ved din side
og tale til dig
ligesom når du er sammen med mig
du vil endda tro
at de siger
jeg elsker dig
men hvis en skønne aften
min kærligheds gardenier dør
er det, fordi de har gættet
at din kærlighed har bedraget mig
og du elsker en anden
Mit navn er Omara Portuondo.
Jeg er født her i Havanna -
- i kvarteret Callehueso.
Min far var baseball-spiller.
Han var berømt.
Han var en af de første cubanere, der spillede uden for Cuba.
I Nordamerika.
Min mor og far plejede -
- at synge sammen efter frokost.
De sang duetter.
Dér startede min kærlighed til cubansk musik.
Som "La Bayamesa".
Den sang jeg som barn sammen med min far.
Han sang førstestemme og jeg andenstemme.
Og "Veinte Años", som jeg synger på den plade, der fik en Grammy -
- den har jeg også kendt, siden jeg var lille.
Hvad betyder det, at jeg elsker dig
hvis du ikke elsker mig mere
en kærlighed, der er slut, bør man ikke mindes mere
jeg var dit livs lykke
for længe, længe siden
nu er jeg en del af din fortid
og det huer mig ikke spor
hvis alt, hvad vi ønsker
var inden for vor rækkevidde
ville du elske mig lige så højt
som for tyve år siden
med sorg i hjertet ser vi
kærligheden svinde bort
det er et stykke af sjælen
der brutalt rives bort
det er et stykke af sjælen
der brutalt rives bort
Her på stranden, Maria, hvor man nyder livet
her på stranden, Maria, hvor du ægger mig
her på stranden, Maria, hvor man nyder livet
her på stranden, Maria, hvor du ægger mig
kom, Maria
Jeg er født i 1907 -
- ved kysten.
Ved havet.
I Siboney.
Jeg boede der med min far, som var lokomotivfører -
- på togene i mangan-minerne.
Jeg boede i Siboney, til jeg var ni år, og min bedstemor døde.
Så flyttede jeg til Santiago de Cuba hos mine brødre.
Men jeg kunne ikke forlade Siboney -
- før min bedstemor døde.
Min bedstemor sagde: "Før jeg dør -"
"- må mit barnebarn ikke rejse herfra."
Jeg tændte hendes cigarer for hende.
Jeg var fem år.
Hun sagde: "Tænd mig en cigar."
Og jeg tændte hendes cigar, fra jeg var fem år.
Jeg tændte den, rakte den til bedstemor, og hun røg den.
Så man kan vel sige -
- at jeg har røget i 85 år.
Nu skal jeg arbejde, for Ry Cooder er her.
I en træstamme skar en pige
sit navn, overvældet af glæde
og træet, som blev bevæget
indeni
lod en blomst falde til pigen
jeg er det træ
bevæget og sørgmodig
du er den pige, der sårede mig så dybt
jeg vil altid skatte dit elskede navn
men hvad har du gjort med min stakkels blomst?.
Det lærte jeg som barn.
Hvor er musik dog vidunderlig!
Jeg er Eliades Ochoa Bustamante.
Jeg blev født i Santiago de Cuba den 22. juni 1946.
Min mor, Jacoba Bustamante, spillede tres, og min far også.
Det var en musikalsk familie. Jeg var en dreng fra landet.
Fra jeg vågnede om morgenen, lyttede jeg til musik.
Ud over at have musik i blodet -
- gik jeg i seng og stod op til musik.
I 1958, da jeg var på størrelse med en guitar -
- begyndte jeg at spille rundt omkring i Santiago.
Jeg spillede i luderkvartererne og lod hatten gå rundt:
"Hjælp en cubansk kunstner." Sådan tjente jeg lidt småpenge -
- som jeg tog med hjem for at hjælpe mine forældre.
På vejen, der går forbi mit hus, kørte en munter kusk
med sine følsomme sange
og som en munter bonde sang han
jeg skal ned til færgen og losse min kærre
jeg skal ned til færgen
og losse min kærre
og nå til vejs ende med mit hårde arbejde
lad os ride op i bjergene
jeg arbejder uden ophold for at kunne gifte mig
og hvis det lykkes mig, bliver jeg en glad bondeknøs
Det dér med at lade hatten gå rundt, det er fortid.
Man glemmer det ikke, men det er fortid.
Jeg er bondeknøs og kusk, og jeg lever godt på landet
jeg er bondeknøs og kusk, og jeg lever godt på landet
for landet er Edens Have
det smukkeste sted i verden
lad os ride op i bjergene
saml høet, dyrk markerne, høst frugten af dit arbejde
Hej, hvordan går det?
Jeg har ventet på jer et stykke tid. I er sent på den.
Jeg troede, strømerne havde standset jer.
Kom herop!
Kom ind.
Kom ind, kom ind.
Lad, som om I er hjemme.
Engang, hjemme i Santiago de Cuba, var min bedstefar -
- direktør for et fransk selskab -
- som hed "EI Cocuyé".
Der kom en delegation af afrikanere -
- for at besøge ham dér.
Min mor blev gode venner med en afrikansk kvinde.
Da hun rejste, gav hun min mor denne stav.
Min mor troede på Lazarus ...
Det er ham, jeg har, for jeg tror også på Lazarus.
Han kaldes "Tiggeren". Han er en magtfuld figur.
Han åbner vejen for en.
Han hjælper de svage.
Den anden er mage til -
- men den Lazarus har jeg med mig.
Ham, der tigger.
Jeg giver ham blomster.
Af og til tænder jeg et lys for ham.
Jeg har givet ham honning.
Se! Jeg har givet ham bihonning.
Her ...
Meget parfume.
Det er helt sikkert.
Meget parfume. Det er helt sikkert.
Når jeg går -
- sprøjter jeg ham, og jeg sprøjter også mig selv.
Hans sjat rom.
Det er klart, for når jeg kan lide det, kan han sikkert også lide det.
Så han får sine små glas rom.
Min kone laver marengs til ham. Ved I, hvad marengs er?
Hun laver marengs til ham, og vi skænker ham det.
Og sådan får han sine forskellige småting.
Vi cubanere kan takke -
- jeg ved ikke hvem, men det er nok Herren, for den måde, vi er på -
- for havde vi været materielle, var vi for længst forsvundet.
Men vi cubanere er meget cubanske.
I den henseende er vi små, men vi er stærke.
Vi kan tåle -
- både det gode og det onde.
Cienfuegos har sin egen guaguancó
jeg er så bevæget i dag
jeg skal synge om min hjemegn
den berømte region
som kaldes Sydens Perle
her er de skønneste kvinder
strålende som stjerner
for deres elegance
er de beundret i hele Cuba
Cienfuegos, jeg bærer dig
dybt i mit hjerte
det er derfor, jeg med stolthed synger denne sang til dig
se selv, broder
Cienfuegos har sin guaguancó
Det er finalen! Det er finalen!
Juan de Marcos vil have det sådan.
Det er det, vi har brug for.
Jeg havde i hvert fald ikke overlevet én til.
Mit navn er Rubén González y Fontanills.
Jeg blev født i Santa Clara i Las Villas i 1919.
Da jeg var syv år, begyndte jeg at spille klaver -
- på min families klaver. Et godt klaver, et John Stowers.
Det var også et mekanisk klaver. Det lød meget smukt.
Da jeg så det instrument, blev jeg helt vild.
Jeg var meget glad for det.
Jeg spillede mange ting på det.
Jeg øvede og øvede.
Da jeg viste tegn på at blive en dygtig pianist -
- Iod mor mig tage undervisning -
- hos en lærer fra Cienfuegos.
Så dér begyndte jeg, første år, andet år -
- tredje år, fjerde år, femte ... indtil det ottende år.
Da sagde hun: "Rubén, du bliver en god pianist -"
"- for du har det i hænderne."
Jeg blev vraget og sad derhjemme.
Skal jeg dø af sult? Nej. Jeg pudser sko -
- jeg samler skrald, jeg sælger kul -
- for jeg har en familie at forsørge.
Det er jeg ikke flov over at sige.
Vi flyttede fra Santa Clara til Havanna. I Havanna ...
Jeg var noget skeptisk -
- for i hovedstaden er der mange pianister, tænkte jeg.
Så jeg begyndte at øve mig alt, hvad jeg kunne.
Det viste sig, at lige ved siden af mit hjem -
- boede der en person, som jeg kom til at kende som Arsenio.
Han havde et stort band. Han hørte mig spille -
- men han var blind ...
Han var ikke født blind, men efter en ulykke så han dårligt ...
En dag siger Arsenio: "Rubén, vil du spille med i min gruppe?"
Og jeg svarede: "Ja."
Hans pianist var rejst. Han var taget til Europa.
Så jeg fik hans plads, og jeg spillede med Arsenio -
- i omkring fire år med stor succes.
Arsenio gav sig tit til at diskutere med folk, og når folk svarede igen -
- blev Arsenio vred.
Han stillede sig sådan her.
Han gik i retning af stemmen for at tage fat i fyren -
- men han var jo blind, og folk styrtede væk.
"Ti stille, så Arsenio ikke opdager mig!"
Og Arsenio kom gående sådan her, for han blev meget vred -
- når folk var nedladende.
Han var stor og stærk -
- og ragede op over folk, og jeg morede mig.
Jeg sværger, jeg ikke vil ryge mere.
Helt ærligt.
Kun en lille smule ... En lillebitte smule.
Og jeg vil heller ikke drikke mere. Jeg har skam drukket.
Jeg har skam drukket!
Men nu er det ikke til -
- for jeg har en bodyguard -
- der ikke giver mig lov.
Det er Arsenio Rodríguez. Det er det bedste billede af ham.
24. maj 1946.
Han rejste meget i Mexico -
- og i Venezuela.
Han døde for nylig. De fleste af dem er døde.
Ham her lever stadig. Han er næsten 100 år.
Han hedder Pascualito. Han spiller timbales.
Ja, han døde i Spanien.
Jeg spørger, hvem der skrev "Como fue". Ernesto Duarte, men han er død.
Man skal spørge, hvem der skrev den, og om de stadig lever.
For så kommer de måske herned.
En del er døde, men der er mange tilbage -
- så vi vil gerne prøve at finde dem.
De er måske lige nede ad gaden.
De er måske lige om hjørnet.
Vi er i 1998. Vi må klare os bedst muligt.
Vi har lbrahim her i 1998. Vi er meget heldige.
- Tak, tak. - Meget heldige.
Jeg ønsker for alt i verden ikke at dø nu.
Herren og damen derhenne -
- giver mig forhåbentlig lov til at nyde livet lidt.
Somme tider får man ikke tid.
Så længe blodet strømmer i min krop, vil jeg altid elske kvinder.
For kvinder, blomster og romantik -
- det er smukt.
En romantisk nat er ubetalelig. Helt ubetalelig.
Jeg har ikke glemt det endnu. I en alder af 90 år har jeg fem børn.
I har mødt Salvador og Basilio.
Salvador er den yngste. Jeg har fem.
Men lige nu kæmper jeg for at få den sjette.
En til.
Vi ses en anden dag.
En skønne dag -
- bankede det på min dør. Det var Juan de Marcos.
På det tidspunkt pudsede jeg sko.
Han spurgte: "Hvad laver du?" "Tja, jeg pudser sko og sådan."
Så sagde han: "Jeg er kommet for at hente dig."
"Jeg vil ikke synge mere," sagde jeg.
"Jo, jeg skal bruge din stemme."
Så sagde jeg: "Hvornår?. I morgen?"
"Nej, nu." "Lad mig lige tage et bad."
"Nej, nu." "Umuligt."
Jeg nåede kun at vaske mig i hovedet -
- og fjerne lidt skocreme.
Så kom jeg herhen til "Egrem".
Her i Egrem mødte jeg Eliades Ochoa.
Han var sammen med -
- Compay Segundo og nogle andre.
Og Rubén sad ved klaveret.
Da han så mig, begyndte han at spille ...
Det er et nummer, som jeg havde gjort populært i Cuba.
Det hedder "Candela", et nummer af Faustino Oramas. Jeg begyndte ...
En bæverrotte holdt bal for at lave skæg
og en mus slog rytmen an til stor morskab
en kat kom forbi, elegant og gemytlig
"Godaften, min ven" ...
Og så videre. Jeg begyndte at synge nummeret.
Ry var i boksen. Han udspionerede mig åbenbart.
Han hørte mig og besluttede at optage sangen.
Og jeg tænkte: "Hvorfor ikke?" Så vi optog det.
Og sådan startede det for mig.
lld! lld! Jeg brænder op!
Faustino Oramas og venner, sluk ilden for mig
hvis du er i knibe, så drej 7 nuller, så kommer brandmændene straks
lld! lld! Jeg brænder op!
Jeg er Orlando López, "Cachaíto".
Jeg vil fortælle jer, hvordan jeg begyndte at arbejde med musik.
Jeg startede som 9-årig.
Som 11-årig spillede jeg i orkester hos min tante -
- Corelia López, også en Cachao.
Siden min tipoldefar har alle været bassister.
Jeg ville spille violin -
- men min bedstefar sagde nej, det skulle være bas.
Jeg var bange for bassen, men skulle bare vænne mig til den -
- Lære den at kende.
Min spillestil bunder i koncentration -
- fordi jeg elsker det så højt.
Jeg har spillet klassisk og alle andre stilarter.
Jeg føler mig virkelig ... jeg ved ikke ...
At spille musik er ligesom en leg.
Jeg har spillet i mange orkestre -
- og så mødte jeg Rubén.
Jeg havde ikke spillet med Rubén før.
Nu har det vist sig, at vi er et godt par.
Jeg har heldigvis et vældig godt gehør.
Jeg kan læse alt, og jeg lærer hurtigt.
Når han slår en tone an, har jeg allerede tænkt på den.
Amadito Valdés!
Den frække!
Jeg er Amadito Valdés, percussionist.
Jeg er opkaldt efter min far, som motiverede mig -
- til at følge denne vej.
Inden for percussion er timbales et meget begrænset instrument.
Så den, der spiller det -
- må være meget bevidst om -
- at lade fantasien herske -
- med et instrument, der er så begrænset -
- i sin fysiske udformning.
Et føjeligt instrument -
- som imidlertid giver en meget smuk tone til dansemusikken.
Mit navn er Manuel Mirabal Vázquez, kendt som "EI Guajiro".
Jeg begyndte som 18-årig -
- så jeg har spillet trompet i 47 år. Det var fantastisk at spille med dem.
Var det ikke for Buena Vista, ville de stort set være glemt.
Så ville ingen huske lbrahim Ferrer -
- Rubén, Compay Segundo ...
At se Compay som 90-årig spille sin tres så godt -
- og Rubén sit klaver ...
Det er nogle af grundene til den succes -
- som disse indspilninger har fået.
Jeg er Bárbaro Alberto Torres Delgado.
I musikjargon er jeg kendt som "Barbarito" Torres.
Siden jeg var 10 år, har jeg spillet cubansk folkloristisk musik.
Jeg spiller "Iaúd", et instrument fra Arabien.
Maurerne bragte den til Spanien.
Dér opstod en laúd med lang hals, som er lidt større end den her.
I middelalderen kom den til Cuba -
- hvor den undergik sin anden metamorfose.
Sådan skabtes den cubanske laúd, som er den, jeg spiller.
Tulas værelse gik op i flammer
hun faldt i søvn og fik ikke slukket lyset
hent brandmændene og masser af slanger
de må slukke ilden i Tulas værelse, som gik op i flammer
hent brandmændene, det brænder
jeg tror, Tula faldt i søvn
og hendes værelse gik op i flammer
få Compay til at komme med masser af slanger
Tulas værelse står i flammer
hej, hej, hej, få fat i brandmændene
det brænder
Tula faldt i søvn i går aftes og fik ikke slukket lyset
få fat i brandmændene og masser af slanger
Tulas værelse står i flammer
Barbarito er løs!
Han er gal.
Han skal til prøve.
lld! lld!
Jeg er bange for, at Tulas værelse står i flammer
Jeg er Pío Ieyva, "EI Montunero de Cuba".
Jeg er Manuel Iicea, "Puntillita".
Her får du en "curra" -
- en hvid.
Og Domino! Kan du se, jeg er et fænomen?
Du kan ikke slå mig, Puntillita -
- for jeg er nr. 1 i Domino.
Du er måske bedst til at synge, men i Domino er jeg den største!
- Skal vi gå derhen? - Vent, til de kalder.
Puntillita! Pío! I studiet!
Ave María Purísima! Lige når jeg er ved at banke ham, skal jeg i studiet!
- Du vandt tre, jeg vandt to. - Vi fortsætter bagefter.
Lad os se, hvordan det går med optagelserne.
- Du kan ikke klare mig. - Giv mig nu en chance.
Hids dig ikke sådan op.
Jeg er lykkelig for -
- at medvirke på projektet som koordinator -
- af disse store cubanske musikeres optrædener -
- folk, som næsten var glemt her i landet.
Pianisten Rubén González -
- som jeg anser for at være en af de tre største folkelige pianister.
Og lbrahim Ferrer, en af de største cubanske sangere -
- som desværre også havde været glemt i over 10 år.
Og folk som Puntillita, Pío Leyva, Compay Segundo, Eliades Ochoa ...
Denne plades kunstneriske kvalitet -
- har en enorm indflydelse på cubansk musik.
Danserne kommer
alle veje er blokeret
Perfekt! Flot!
Så optager vi!
Kom så!
Der er fest i Don Ramóns hytte
der er fest i Don Ramóns hytte
pattegrisen er sat på spyd
folk er på vej
nu bliver der gang i hytten
det er Don Ramóns navnedag
danserne kommer
alle veje er blokeret
danserne kommer
alle veje er blokeret
bongoen, guitaren og kalabassen spiller stadigvæk
for sådan er folk på landet
de skal ikke standse på klokkeslæt
det har været tradition
siden kolonitiden
danserne kommer
alle veje er blokeret
For en percussionist -
- er Cuba Mekka.
Det er ren musikalsk energi.
Udu-trommen, der laver "gung-gung"-lyden -
- den flippede de alle sammen over i går i Buena Vista Social Club.
Når de ser mig, siger de: "Gung-gung".
Jeg er blevet ham med de sjove lyde.
Den udfylder et hul -
- idet meget percussion ikke spiller på første slag.
Den støtter Rys idé -
- om en mærkelig rejse, et besynderligt band -
- som ikke eksisterede i 60'erne.
Puntillita har lært mig et og andet.
De er alle percussionister.
De, der ikke er det, er næsten de bedste.
De har det lette anslag, som er så svært at opnå.
Ingen undervisning kan måle sig med den, man får af de folk her.
Den er så subtil og stilfærdig og så stærk på samme tid.
Et skybrud af kys, en storm af kærlighed
en umådelig længsel efter at forene vore liv
men til trods for alt blev afskeden mit endeligt
mine drømme døde
og de vågner aldrig igen
medmindre det genopstår
vort sidste kærlighedsmøde
Hvordan begyndte alt det her?.
Min ven Nick Gold fra World Circuit Records ringede og spurgte -
- om vi skulle lave en plade i Cuba -
- med nogle cubanske og vestafrikanske musikere.
Det lød som en god idé, der aldrig var blevet afprøvet. Jeg sagde ja.
Min hustru og jeg var i Havanna i 70'erne -
- og ledte efter noget soulmusik fra et bånd, en ven havde givet os.
Der var noget af den mest utrolige musik og de smukkeste sange på.
Så vi steg på en båd og tog derned og rodede rundt -
- og hørte de gode gamle -
- men jeg vidste ikke, hvad jeg skulle stille op med det dengang.
Vi tog hjem, og jeg har tænkt på det lige siden.
Da vi kom denne gang, hentede Nick os i lufthavnen og sagde:
"Afrikanerne strandede i Paris. Hvad skal vi lave hernede?"
Vi besluttede at arbejde med dem, vi kunne finde -
- vi spurgte os for, og Juan de Marcos hjalp os -
- og snart havde vi samlet -
- blandt andre Compay Segundo, Eliades Ochoa, lbrahim Ferrer -
- Amadito Valdés, Pío Ieyva, Puntillita og Rubén, Cachao -
- og Barbarito Torres på laúd.
Det var ham, der var på det bånd, som først havde lokket mig derned.
Jeg havde hørt dem i mange år, men anede ikke, om de levede.
Rubén González havde ikke haft et piano i 10 år.
Han sagde, han havde gigt og ikke kunne spille.
Det er et eksempel på det held, der skal til.
At opdage, at så mange af de folk var i live, skønt glemt -
- glade for at spille og yderst gavmilde -
- med deres talent og deres viden. Det var fantastisk.
Måske kan man sige, det er sådan noget, jeg har uddannet mig til altid.
Noget meget sjældent. Noget, der måske kun sker en gang i livet.
På vej hjem tænkte jeg, hvor fantastisk det ville være -
- at lave en koncert med dem alle.
Pladen var da blevet så populær, at de alle havde meget travlt.
Vi kunne kun samle alle på Curry i Amsterdam to aftener i april.
Alle ved, at Carnegie Hall er stedet.
Cubanerne spurgte: "Hvornår skal vi til Carnegie Hall?. "
Jeg troede aldrig, det ville ske, men en masse folk knoklede for det -
- og 1. juli var vi der.
Det var en fantastisk aften.
De elskede det, jeg elskede det, alle gik helt amok.
Det blev Buena Vista Social Clubs sidste forestilling.
Hver gang jeg spørger dig hvordan, hvornår og hvor
svarer du altid måske, måske, måske
Har du set den flotte bygning?
- Et vidunder. - Den er helt usædvanlig.
Og avenuerne er ... meget smukke.
- Hvor er det flot! - Meget fint.
Skal du ringe til Cuba?
Til Cuba ...
Aktivitet.
Aktivitet, aktivitet, aktivitet.
Se lige hans pistol!
Prøv og se!
Der er alle berømthederne. Alle berømthederne er der.
- Du ved nok ikke ... - Det er Chaplin.
- Gøg og Gokke. Husker du dem? - Ja, Gøg og Gokke!
Og se her.
En af verdens mest berømte trompetister.
Hvem er det?
Hvem var den største trompetist?
Ham, der spillede under stjernerne.
Ham, som kunne spille den højeste tone.
Han var blind. Ham den store pianist.
- Hun er vist også kendt. - Det står her.
Alle er der.
- Hvem er ham i midten? - Hvem? Ham med saxen?
- Nej, herovre. - Lad os se, om jeg husker ham.
Jeg kan ikke huske ham, men han var en af de store ledere.
Det her er livet. Det her er livet!
Her er en fantastisk udsigt. Man ser det hele.
Jeg fløj ind den vej.
- Se, der er et fly, der letter. - Ja.
De må flyve ind den vej.
De flyver den vej, men ikke herhenover.
Rubén González.
- Hvor er Frihedsgudinden? - Derovre.
Med den høje spids øverst. Tæt ved de to tårne dér.
Du så den, da vi kom ind i går.
- Ved dét tårn? - Nej, det derovre.
Det er ikke det tårn. Det står helt alene på spidsen af en ø.
Ligesom det lille dér, bare meget større.
Jeg troede, Frihedsgudinden havde en krone.
En af de dér ...
Det kan du ikke se herfra. Du må have en kikkert.
- Ja, det er problemet. - Herfra kan du ikke se kronen.
Nej, man skal tættere på. Men vi ved, det er i den retning.
Ja, det ved vi.
- Vi går hen i solen. - I solen? Vil du have sol?
- Rubén, har du været her før? - Ja.
- Heroppe? - For mange år siden.
Hvordan kom du hertil?
Jeg var ved statuen. Fra statuen kunne vi kigge ned.
- Hvordan kom du hertil? - Med nogle turister.
I 20'erne, ikke?
Jeg var 30 år. Nu er jeg 80.
I skal vide, det er første gang -
- jeg er i New York i USA.
Jeg har altid drømt om at se denne by.
Jeg taler ikke engelsk -
- men jeg tror hurtigt, jeg kan lære et par ord -
- så jeg kan klare mig.
Rubén, jeg er misundelig, for jeg er ved at dø af sult, og se på dig.
Hvor ville jeg gerne vise min hustru og mine børn det her -
- så de også kunne se, hvor smukt det er.
Det er så fint, så fint, så fint, så fint.
Radio City.
Jeg ser det i det mindste.
Jeg er så glad for at opleve det.
Jeg kunne aldrig have forestillet mig det.
Det er meget flot. Jeg er helt fortryllet.
For lidt over to år siden skulle jeg pensioneres.
Jeg ville ikke synge mere. Jeg var skuffet og havde gennemgået meget.
Iivets fortrædeligheder.
Jeg tænkte: "Det er kedeligt at synge. Jeg tjener ingenting."
Det brænder, det brænder, mor, det brænder, det brænder
lyt til lbrahim, jeg brænder
ilden brænder mig op, jeg vil stadig lave musik
men ilden bærer mig væk, jeg vil stadig lave musik
aftenen er snart slut, men vi danser stadig
en kvinde, der bøjer sig ned, hun vil få dig til at forstå
en mand, der ser hende, vil tænke
sådan vil jeg have det, det er ikke for hårdt for mig
fra knæene og op, fra taljen og ned
jeg bliver gal, mor, jeg brænder op
jeg vil ikke lave mere musik, jeg vil ikke brænde mere
jeg vil leve, jeg vil ikke dø i nat
det brænder, det brænder, mor
se, Havanna brænder se, Tozongo brænder
hvad er alt det, jeg ser?. se, det brænder, det brænder
se her, alt brænder, lad os nyde det i aften
det brænder, det brænder
hej, lille flamme
hej, store flamme
hej, lille flamme
Tak.
Tak. Tak! Tak! Tak!
Tak.
Alt det her er min mors fortjeneste.
Jeg har haft denne stav i 58 år.
Så længe har min mor været død.
REVOLUTIONEN VARER EVIGT
VI TROR PÅ DRØMMENE
Oversættelse: Trine Niemann